Пабло Неруда
Беглец
Откъс

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1968

chitanka.info

През нощта дълбока, през живота,

от сълза към книга, от един във друг костюм

аз вървях във тези дни мъгливи.

Бях беглец, подгонен от потеря:

във часа кристален, в гъсталака

на звезди самотни

аз кръстосвах градове, гори,

равнини, пристанища далечни,

от една врата до друга,

от една ръка до много други,

Тежка е нощта, ала човекът

е поставил своите братски знаци

и наслуки по шосета и по сенки

аз пристигнах до вратата осветена,

до прозорчето, което беше мое,

до парчето хляб в гората,

неразкъсано от гладни вълци.

Помня, в някаква къщурка сред полето

аз пристигнах нощем,

с тези хора аз не бях се виждал,

нито подозирах техния живот.

Занаятът им и часовете

бяха ми напълно нови.

Влязох, бяха си дома петима:

всички като при пожар в нощта

бяха станали.

Стиснах

им поред ръцете,

вгледах се поред в лицата —

нищо не говореха лицата: бяха като порти

в улицата, несъгледани от мене,

и очи, които не познаваха лицето ми.

Във нощта дълбока, току-що посрещнат,

аз се проснах уморен,

за да заспи скръбта на моята родина.

И додето идваше сънят,

ехото безбройно на земята

с дрезгав лай, със нишки на самотност

продължаваше нощта.

Аз си мислех: „Де съм? Кои са

те? Защо сега ме пазят?

И защо, като не са ме виждали до днес,

ми отварят своя дом

и защищават мойта песен?“

Никой не ми отговори,

чувах само ромона на обезлистената нощ,

хиляди щурци тъчаха свойта песен:

сякаш че сама нощта

трепкаше едва в листата.

Земьо нощна, ти до моето прозорче

спираше със твойте устни,

за да мога сладко аз да спя,

падайки въз хиляди листа,

от дърво върху дърво,

от гнездо в гнездо,

от клон на клон, додето изведнъж заспах

като мъртвец до корените твои.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.